Хоч я тобі чужа. Та я б хотїла,
Щоб знала ти, кого і за що любиш,
І як осудиш, то щоб знала за що.
Сядь ближче біля мене, нахили
Лагідне личенько до мене близче,
Забудь про те, що звете ви гріхом,
Чи праведністю, слухай тілько пильно.
В таке безсмертя й я привикла вірить.
Адже і в вас є сповідь перед смертю…
Мене жде шибениця — я те знаю.
Так слухай. Ти все згадуєш любов,
Вона й моя наставниця єдина.
Мене любов ненависти навчила,
Колись і я була, як ти, лагідна, тиха
І вірила в братерськую любов,
Бо при менї були брати кохані,
Родина й нїжні подруги мої.
Обра́зу я сльозами зустрічала
І перед кривдою схиляла я чоло,
Коли вона на мене наступала.
Я матері і батькові корилась,
Вони-ж були до мене завждї добрі.
Я думала, що лад такий можливий
Між ворогом і бранцем… Коли се
Розпочало ся біле лихолїття
І наше місто зайняла облога;
Бороло ся воно, змагалось як уміло,
А потім мусїло одперти браму