Хвилину кожну тої днини
Я тямлю, мов би все лишень
Учора діялось.
Ми зранку,
Ще й заморозь не відійшла,
В дворі пшеницю маріянку
До сівби ладили. Була
Пора у ранішні обіди,
Коли упорались з зерном.
„Гальо додому, а бігцьом!
І кожний зараз хай приїде
Із бороною на майдан!“—
Отак командував сам пан.
Побігли ми, перекусили,
Що там готового було,
Та поспішаємо що сили.
Уже зібролось все село,
Хто з боронами, хто з сівнями,
Жінки й дівчата з рискалями;
Ще назганяли і хлоп'ят
Погоничів, та з ужевками[1],
Щоб борони йшли затягать.
І поставали ми рядами,
Немов на муштрі салдати;
Отаман ходить поміж нами,
Числить, чи всі, й розпоряджає,
Кому, куди і з ким іти.
Втім зирк, аж возик заїжджає
Горі селом, одним коньом.
Край фірмана[2] гайдук куняє,
А фірман луска батогом.
Сторінка:Іван Франко. Твори в 20 тт. Т. 14. Поеми (1959).djvu/101
Цю сторінку схвалено
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/94/%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE._%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8_%D0%B2_20_%D1%82%D1%82._%D0%A2._14._%D0%9F%D0%BE%D0%B5%D0%BC%D0%B8_%281959%29.djvu/page101-1024px-%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE._%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8_%D0%B2_20_%D1%82%D1%82._%D0%A2._14._%D0%9F%D0%BE%D0%B5%D0%BC%D0%B8_%281959%29.djvu.jpg)