Словник української мови (1927)/зорватися
◀ зорвати | Словник української мови З зорватися |
зорганизовано ▶ |
|
Зорва́ти(ся), рву́(ся), рвеш(ся), гл. = Зірва́ти, ся. Що маковку зорву — друга буде, а матінка умре, — я й загину. Чуб. V. 439. Як з гіллі зорвався. Ном. № 3150.