Червоний Кобзар. Збірка пісень і поезій робітничих/Як би ви знали, паничі
◀ Менї тринайцятий минав | Червоний Кобзар II. Збірка пісень і поезій робітничих Як би ви знали, паничі (Т. Шевченко) |
|
Як-би ви знали паничі.
Де люде плачуть живучи,
То ви-б іділій не творили,
Та марнеб бога-б не хвалили,
На наші сльози сьміючись.
За-що, не знаю, називаєм
Хатину в гаї тихим раєм:
Я в хатї мучив ся колись,
Мої там сльози пролились,
Найперші сльози! Я не знаю,
Чи єсть у бога люте зло,
Щоб у тій хатї не жило —
А хату раєм називають!
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/%D0%A7%D0%B5%D1%80%D0%B2%D0%BE%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%9A%D0%BE%D0%B1%D0%B7%D0%B0%D1%80._%D0%97%D0%B1%D1%96%D1%80%D0%BA%D0%B0_%D0%BF%D1%96%D1%81%D0%B5%D0%BD%D1%8C.._%D0%97%D0%BE%D0%B1%D1%80_%E2%84%963.png/300px-%D0%A7%D0%B5%D1%80%D0%B2%D0%BE%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%9A%D0%BE%D0%B1%D0%B7%D0%B0%D1%80._%D0%97%D0%B1%D1%96%D1%80%D0%BA%D0%B0_%D0%BF%D1%96%D1%81%D0%B5%D0%BD%D1%8C.._%D0%97%D0%BE%D0%B1%D1%80_%E2%84%963.png)
Не називаю й раєм
Тої хатиночки у гаї
Над чистим ставом, край села:
Мене там мати повила
І повиваючи сьпівала,
Свою нудьгу переливала
В свою дитину; в тім гаю
У тій хатинї, у раю,
Я бачив пекло. Там неволя.
Робота, тяжкая, нїколи
І помолитись не дають.
Там матїр доброю мою,
Ще молодую, у могилу
Нужда та праця положила;
Там батько, плачучи з дїтьми
(А ми малі були і голі),
Не витерпів лихої долї,
Умер на панщинї, а ми
Розлїзли ся межи людьми,
Мов мишинята. Я до школи
носити воду школярам,
Брати на панщину ходили,
Поки лоби їм поголили;
А сестри! сестри! Горе вам,
Мої голубки молодії!
Для кого в сьвітї живети?
Ви в наймах виросли чужії,
У наймах коси побілїють,
У наймах, сестри, ви вмрете.
Менї аж страшно, як згадаю.
Отту хатину край села.
Такії, боже наш, дїла
Ми творили у нашім раю
На праведній твоїй земли!
Ми в раю пекло розвели,
А в тебе другого благаєм.
З братами тихо живемо,
Лани братами оремо,
І їх сльозами поливаєм.
А може й те ще… Нї, не знаю
А так здаєть-ся, сам єси…
(Бо без Твоєї, боже волї,
Ми б не нудились в раю голі!)
А може й сам на небеси
Сьмієш ся, батечку, над нами,
Та може радиш ся з панами,
Як править миром?! бо дивись:
Он гай зелений похиливсь,
А он з-за гаю виглядає
Ставок, неначе полотно,
А верби геть по-над ставом
Тихесенько собі купають
Зелені віти. Правда рай?
А подиви ся та спитай,
Що там творить ся у тім раю!
Звичайне, радість та хвала
Тобі єдиному сьвятому,
За дивнії твої дїла..
Оттим бо й ба! Хвали нїкому,
А кров, сльози, та хула,
Хула всьому! Нї, нї! нїчого
Нема сьвятого на земли!
Менї здаєть-ся, що й самого
Тебе вже люде прокляли.