Коли-ж не схоче по добру,
То хоть насильно по неволї. —
І розгоряєть ся борба:
Хто їхать, — хто тягнути буде?…
Колиска — ж гойдаєсь в одно,
Байдуже, як воюють люди.
А там далеко вперед нас
Блестить ся шлях, дорога права,
Там починаєсь рівнина,
Новая рівности держава.
Там буде суд для всїх прочан,
Читати муть з очий ті блиски:
Чи сам він йшов, чи впряг кого
В тяжкім шляху житя колиски.
Та нїм дійдемо ми туди
До брам новітньої держави,
Ми вже впряжені у ярмо
Тверде, тяжке, старе, іржаве.
А до ярма почіпляна
Тяжка, велика каравана.
А там на нїй усьо добро
Та гурт людий у ролї пана.
Що по дорозї ми знайдем,
Усьо скорій туда складаєм,
А що вже там стаєсь із тим,
Про те ми просто і не знаэм.
Ми й не питаэмо про те,
Бо зжили ся з ладом яремним,
Хоть де-хто скаржить ся клене,
Вважаэм те дїлом даремним.
Таж ми так сковані ярмом,
Що відійти нема в нас змоги,
Сторінка:Іван Гнида. Червоний Кобзар. Збірка пісень і поезій робітничих (1914).djvu/12
Цю сторінку схвалено
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6d/%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%93%D0%BD%D0%B8%D0%B4%D0%B0._%D0%A7%D0%B5%D1%80%D0%B2%D0%BE%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%9A%D0%BE%D0%B1%D0%B7%D0%B0%D1%80._%D0%97%D0%B1%D1%96%D1%80%D0%BA%D0%B0_%D0%BF%D1%96%D1%81%D0%B5%D0%BD%D1%8C_%D1%96_%D0%BF%D0%BE%D0%B5%D0%B7%D1%96%D0%B9_%D1%80%D0%BE%D0%B1%D1%96%D1%82%D0%BD%D0%B8%D1%87%D0%B8%D1%85_%281914%29.djvu/page12-1024px-%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%93%D0%BD%D0%B8%D0%B4%D0%B0._%D0%A7%D0%B5%D1%80%D0%B2%D0%BE%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%9A%D0%BE%D0%B1%D0%B7%D0%B0%D1%80._%D0%97%D0%B1%D1%96%D1%80%D0%BA%D0%B0_%D0%BF%D1%96%D1%81%D0%B5%D0%BD%D1%8C_%D1%96_%D0%BF%D0%BE%D0%B5%D0%B7%D1%96%D0%B9_%D1%80%D0%BE%D0%B1%D1%96%D1%82%D0%BD%D0%B8%D1%87%D0%B8%D1%85_%281914%29.djvu.jpg)