Він дув у флейт, я б'ю в цимбали.
Та й гарні ж очка позирали,
Не раз на мене так тужливо,
Як я баламкав там чутливо.
Отож колись моя цариця
Моєю грою звеселиться!
Вона кобила є вартовна,
Високородна, чистокровна,
Походить прямо, зірка злота,
Від Росінанта Дон-Кіхота;
Її родоводу корона
Є Баярд, кінь дітей Гаймо́на.
Чимало коней з того ж дому
Було з Готфрідом з Буїльону
У тих полках, що були годні
Завоювати гріб господній.
Та надо все — вона вродлива!
Як затрясесь у неї грива,
Як крізь рожеві храпи форкне,
Аж серце в мні розкішно дзоркне.
Вона всіх шкап корона й цвіт є,
І вродить принца нам в насліддя.
Тож зв'язок з нею, кажуть коні,
Вгрунтує ввесь мій рід на троні.
Ім'я моє не щезне марно,
Його запише Кліо гарно
В свої скрижалі й скаже всюди:
«Мав серце льва в ослячій груди,
І панував як мудрий валах,
Ще й грав чудово на цимбалах».
Тут форкнув цар, та швидко знову
Провадив так свою промову:
«Вельможні ослове, старі й молоді!
Я буду ласкавий на вас лиш тоді,
Коли побачу в вас покору.
Платіть податки точно впору!
І будьте в чесноті постійні,
Як ваші родичі покійні,
Старі осли! Пороз чи парно —
Сторінка:Іван Франко. Твори в 20 тт. Т. 18. Переклади (1960).djvu/282
Ця сторінка вичитана
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE._%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8_%D0%B2_20_%D1%82%D1%82._%D0%A2._18._%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%B8_%281960%29.djvu/page282-1024px-%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE._%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D0%B8_%D0%B2_20_%D1%82%D1%82._%D0%A2._18._%D0%9F%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4%D0%B8_%281960%29.djvu.jpg)